Hei!
Er det noen der?
Jeg trenger hjelp her inne!
TRYKK HER
Ålreit, hør her.
Du har sikkert panikk.
Det har du ikke tid til.
Du må beholde konsentrasjonen. Du lurer sikkert på
hvem som bandt deg til skrivebordet.
Sannheten er at det var deg.
Jeg mener meg.
Jeg gjorde det fordi du måtte høre på denne beskjeden.
Hele forklaringen tar for lang tid,
og du ville ikke huske den,
så du må bare stole på det jeg sier.
Du finner en kniv
teipet fast under stolen. Finn den og skjær deg løs.
Nå må du høre godt etter.
Det er livsviktig at du finner denne kvinnen.
DETTE ER TEYLA. FINN HENNE.
Aner ikke hvor hun er, men du må finne henne.
Hun kan hjelpe. Sjekk messehallen,
eller kanskje broa.
Du må bare fortsette å lete. Ikke tenk på annet.
Men ikke stol på noen. Bare finn henne, og gjør det kjapt,
for ellers vil hundrevis av mennesker dø, det gjelder deg også.
TEYLA EMMAGAN - ATHOSIANER
14 TIMER TIDLIGERE
Katie?
Rodney! Hva gjør du her?
Hørte du var tilbake, så...
Ja. Vi holder på å utforske et nytt fastland,
og jeg har tatt med prøver hele uka.
Jeg skjønner. Fant du noe interessant?
Alt har store likheter med det vi fant på Lantea.
Vi fant et par nye arter.
Det minner meg om at jeg har en overraskelse til deg.
Jeg fant denne fyren i en krattskog.
Hva er det?
Den har ikke fått et navn ennå, men jeg har tenkt å kalle den
Rodneyana villosa. Oppkalt etter deg.
- Jaså? Kan du det? - Ja.
Vær forsiktig. Piggene stikker hull på huden.
Oi.
Jeg lurte på om jeg kunne rive deg løs fra alt dette
lenge nok til å spise lunsj.
- Gjerne det... - Å.
...men jeg tror jeg brygger på noe.
Jeg har hodepine og har vært litt svimmel,
så jeg hadde tenkt å dra på sykestua.
Å...
Da blir jeg med deg.
Nei, det behøver du ikke.
Du avskyr å omgi deg med syke folk.
Nei da, det går fint.
- Så snilt av deg. Takk. - Etter deg.
Dr. Brown.
Du har med deg min ivrigste pasient.
Hva? Nei, vi er ikke her på grunn av meg. Jeg er med henne.
- Ja. - Hva kan jeg hjelpe deg med?
Hodepinen min vil ikke gi seg, og jeg...
Jeg føler meg svimmel.
- Når merket du det først? - I dag morges. Hvordan det?
Du er den fjerde som kommer hit
med de samme symptomene,
og den andre fra botanikkavdelingen.
- Gerald? Hei. - Hvem er det?
Gerald Baxter. Han er på laget mitt. Du har hilst på ham tidligere.
Han har insektsamlingen.
Ja, stemmer. Nå husker jeg det.
Jeg må ta noen blodprøver. Av deg også, doktor.
- Hva? - Hvis dette er noe smittsomt,
kan du ha blitt utsatt for det også.
Beklager.
Major Dorsey og laget hans er akkurat kommet tilbake fra M6R-214.
De undersøkte vrakområdet over planeten
og fant deler av ett, muligens to replikatorskip.
Skrømtene måtte jo organisere seg
- og begynne å slå tilbake. - Sikkert.
De beseiret jo tross alt alteranerne.
Replikatorene kan ligne alteranere,
og bruke samme teknologi,
men de vil bli mye verre å bekjempe.
- Oberst Carter, kom inn. - Vær så god, doktor.
Jeg har en krisesituasjon.
Jeg har satt hele sykestua i karantene.
Hva er det som skjer?
Elleve pasienter har kommet hit den siste timen
og klaget over hodepine og svimmelhet.
Åtte er fra lagene som akkurat er tilbake fra fastlandet.
Aner du hva som feiler dem?
Jeg tok noen blodprøver,
og fant en bakterie jeg aldri har sett før.
Jeg sjekker den mot alteranerdatabasen.
Hva skal vi gjøre?
De som har vært
på fastlandet må isoleres,
og de må oppsøke dr. Neves for å ta prøver.
Greit. Hold oss underrettet.
Flere testresultater.
Både du og jeg er infisert. Dr. McKay også.
Men det verste tilfellet
har fortsatt bare milde influensalignende symptomer.
- Kanskje det ikke blir noe verre. - La oss håpe det.
NÅTID
Hallo?
Hei, våkn opp.
Hva gjør du her?
- Jeg aner ikke. - Hva gjør du?
- Du er ingen soldat. - Om du sier det.
- Bli med meg. Det er trygt. - Ikke så fort. Hva foregår her?
Soldatene er etter oss. Tar de oss, fører de oss bort.
Hvor? Hvilke soldater? Hva er dette stedet?
Hysj. Soldatene kan høre oss.
Hva skjer? Hvorfor husker jeg ingenting?
Jeg vet ikke. Ingen husker noe.
- Har du sett andre? - Ja, en eller to.
- I tillegg til soldatene. - Var hun der?
- Nei. - Jeg må finne henne.
- Hvorfor det? - Aner ikke. Det er viktig.
Soldatene har sikkert fanget henne.
- Kan vi spørre dem? - Er du gal?
Ser de deg, blir du skutt eller ført bort.
Ført bort, sier du.
Bli med meg. Det er trygt.
- Jeg må lete videre. - Som du vil.
Samme for meg om du blir drept.
10 TIMER TIDLIGERE
Det begynte plutselig, så opphørte det.
- Fint at du forteller meg det. - Har du ikke tenkt å gjøre noe?
Jeg kan ikke se at det er relevant.
Det er et nytt symptom. Det kan være viktig.
Jeg begriper ikke hvordan kribling i knærne dine
er forbundet med dette,
særlig siden du er den eneste som føler det.
Hittil, ja.
Vi vet ingenting om denne sykdommen.
Det beste du kan gjøre nå
er å prøve å slappe av, ok? La meg gjøre jobben min.
- Vær så god. - Takk.
Hva sa dr. Keller?
Hun skulle ta det i betraktning,
og takket meg for innspillet og... Hvordan føler du deg?
Jeg er ok.
Dr. Keller presser laget sitt hardt.
De prøver sikkert mye rart.
De vil snart finne ut hvordan de tar knekken på dette.
- Er du ok, eller? - Det er... Hodepinen min.
Den blir verre.
Er det noe jeg kan gjøre?
Kan du be sykepleieren om å hente litt te?
Hva er i veien med denne?
Å, ja. Det stemmer.
Marie? Hva foregår her?
Jeg vet ikke. Jeg ble plutselig så svimmel.
Så infeksjonen tyder på et hull i protokollen over helsefarlige stoffer?
Jeg er ikke helt sikker.
Hun kan ha blitt utsatt for dette i forkant,
men da har dette spredt seg mye mer
blant befolkningen enn vi trodde.
Jeg har innkalt personell på frivakt for å ta blodprøver
rundt i byen, for å få en idé om hva vi står overfor.
Er det bekreftet at det kom fra fastlandet?
Plante- og jordprøvene som botanikkavdelingen hadde med
var negative, men det virker likevel mest sannsynlig.
Hva med databasen?
Jeg har ikke fått treff ennå, men jeg søker fortsatt.
Det er én ting til.
Siden vi ikke aner hva sykdommen medfører eller hvordan den spres,
eller om tiltakene våre er effektive,
bør all reising gjennom porten opphøre umiddelbart.
Takk, doktor.
Hei. Hvordan føler du deg?
Jeg vet ikke.
De har servert middag. Salisbury-biffen er faktisk ganske god.
Jeg spurte dr. Keller hvordan det sto til med vennen din, dr. Baxter.
Hun sier at han sover, men feberen har sunket.
- Hvem? - Dr. Baxter.
Er ikke det navnet på den fyren på laget ditt?
Katie?
- Hvor er jeg? - Hva mener du?
Du er på sykestua. Jeg fulgte deg hit, husker du vel?
Hvem er du?
NÅTID
Hei! Stopp der.
Jeg er ikke ute etter bråk. Jeg bare...
Før ham inn til de andre. Få ham ut.
Ja, sir.
8 TIMER TIDLIGERE
Er det noe nytt?
Prøveresultatene er klare.
Seks forskjellige personer som jobbet i seks ulike deler av byen,
er alle positive.
Det høres ikke særlig lovende ut.
Enten et statistisk mirakel eller så er hele basen blitt utsatt.
Vi tar flere prøver, men det ser stygt ut.
Jeg føler meg iallfall bra.
Jeg også. Og det er problemet.
Om det tar en stund før symptomene viser seg,
kan det ha spredd seg overalt før vi visste hva som skjedde.
Jeg har informert om at vi innstiller portoperasjoner.
- Oberst Carter, dette er dr. Keller. - Fortsett.
Jeg sender resultatene til Katie Brown og tre andre
som begynner å vise tegn på hukommelsestap.
Alle har store konsentrasjoner
av infiserte celler i midtre tinninglapp.
Det ser ut som bakterien får cellene
til å produsere et hormon som svekker evnen
til å bruke langtidsminnet.
Hvor alvorlig er det?
Forverringen er ulik fra pasient til pasient,
men i alle tilfellene skjer den gradvis, hvilket betyr
at jo lengre de går uten behandling, jo verre blir det.
Ganske snart vil de ikke huske sine egne navn.
Du sa at de første symptomene var hodepine og svimmelhet.
Ja, det er korrekt.
Hvor lang tid tar det før hukommelsestapet inntreffer?
Det varierer, men i gjennomsnitt seks timer.
Hva med deg, doktor? Har du symptomer?
Ja, jeg fikk hodepine for en halvtime siden.
Fortsett databasesøket. Det er vår beste sjanse til å finne en løsning.
Gjerne, men stemmer disse tallene,
kommer jeg til å bli nedrent av mange nye pasienter.
Det er allerede ganske trangt her inne.
Messehallen. Vi kan gjøre den om til sykestue.
God idé. Det vil i det minste samle alle
på ett sted for behandling.
Gjør det.
- Er det bra med deg? - Ja.
Hvor er jeg?
Det håpet vi at du kunne fortelle oss.
Hvem er dere?
- Vi aner ikke. - Ingen kan huske noe.
Hva skjer der ute? Hva så du?
Ingenting. Det var bare...
Tomme korridorer.
Hvordan havnet jeg her?
- Soldatene brakte deg hit. - Hvorfor det?
De bringer alle hit. De sier det er for å beskytte oss.
Ikke kast bort tida. Den går ikke opp.
Hvorfor gjør de dette mot oss? Hvorfor kan ingen huske noe?
Min... PC-en.
- Hvor er PC-en min? - Du hadde den ikke med deg
da de førte deg hit. Hvordan det?
Jeg må finne noen. En kvinne.
Teyla. Vet dere hvem det er?
Kjenner noen her Teyla?
En eller annen?
Jeg trodde denne byen hadde automatisk sikring
- for å forhindre slike ting. - Den har det.
Jaså? Hva skjedde?
Spør du meg?
Har du hodepine?
Ja, det var vel bare et tidsspørsmål, hva?
- John? - Jeg er ok.
Hei. Hvordan føler du deg?
Bare bra.
- Har du symptomer? - Nei, ikke ennå.
Ikke jeg heller.
- Hva er det? - Hvordan vet de at alle er smittet?
Blodet mitt ble ikke testet.
Ikke mitt heller. Men vi er trolig blitt utsatt for smitte.
Hva så? Det betyr ikke at du er smittet.
Kanskje det ikke rammer alle på samme måte.
For jeg kjenner meg i god form.
Jeg også.
Kanskje du bør informere dr. Keller.
Ja.
Unnskyld meg.
Dr. Keller.
- Jeg må snakke med deg. - Jeg er litt opptatt akkurat nå.
Jeg er ikke syk.
Har du ikke blitt smittet før,
så ødela du alt ved å komme hit.
Nei, jeg har blitt utsatt for den.
Folk jeg har jobbet med i dag, har blitt syke,
men jeg kjenner ingenting. Ikke Teyla heller.
Tror du du kan være immun?
- Du er legen. - Ok.
Jeg må ta en blodprøve av deg.
Ta så mye du vil.
- Hva gjør du? - Jeg er nødt til å huske noe.
Jeg føler allerede at noe svinner.
- Hva gjør du nå? - Kommer meg vekk herfra.
Hør etter, alle sammen!
Jeg er nødt til å rømme snarest mulig. Vet noen hvordan jeg kan gjøre det?
Du kan ikke bare dra.
- Hvorfor ikke? - Hva med soldatene?
Vi får bare overmanne dem.
Beklager, men jeg stoler ikke på dem.
Det betyr ikke at vi bør dra på rømmen.
Vi aner ikke hva som er der ute.
Noe har forårsaket dette, ikke sant?
Men vi finner det ikke ut herfra.
Et sted der ute er det en kvinne som...
En kvinne som heter...
- Teyla. - Teyla, ja, takk skal du ha.
- Jeg tror hun vet noe. - Hva?
Jeg vet ikke. Vi må ut herfra for å finne det ut.
- Jeg syns vi bør høre på ham. - Hvorfor det?
Det virker logisk.
Hvorfor har ikke soldatene sagt noe?
Hvorfor ingen kunngjøringer
eller hjelp?
Kanskje de ikke vet mer enn vi gjør.
Vi må ha en plan.
Slapp de deg ut?
Det andre settet med blodprøver kom tilbake, alle var positive.
Ikke noe poeng å la sykestua være i karantene lenger.
- Har du symptomer? - Hodepine.
Ja, samme her.
Jeg vedder på at du mister hukommelsen først.
Rodney...
Vi har mat, vann og tepper.
Vi har ikke nok senger, men vi får klare oss.
Vi bør innkalle alt personell vi kan avse
til messehallen.
De ender jo opp der uansett,
og da går ingen uten hukommelse
- rundt i gangene. - Nettopp.
Jeg sender ut Lorne og et lag, sørg for at ordrene følges.
Disse er fra dr. Neves. Stimulerende midler.
Han tror de kan sinke farten på hukommelsestapet.
Bare en utsettelse, men vi kan vinne noen timer på det.
Hva er i disse? Jeg er allergisk...
Bare ta dem.
Gi dem til Lorne og mennene hans.
En ting til.
Jeg har beordret dr. Zelenka til å fjerne portens hovedkontrollkrystall.
Vi må ikke risikere at sykdommen spres
rundt i galaksen eller til jorden.
Hva skjer når vi alle begynner å miste hukommelsen?
Dr. Keller vil finne på noe før det skjer.
Jeg trodde vi flyttet alle til messehallen.
Han er vårt mest framskredne tilfelle. Han er for ustabil.
Hva kan jeg hjelpe deg med?
Jeg lurte på om du har funnet noe.
Hva mener du?
Jeg viser ingen tegn til sykdommen.
Det er mulig at du kan ha en slags naturlig immunitet.
- Doktor... - Bli her.
Jeg tar en blodprøve av deg.
Det har du allerede gjort.
Det skjer med meg, ikke sant?
Doktor, han har kramper!
Gi ham 4 mg midazolam.
Han har v-fib. Jeg trenger en hjertestarter.
Lad den på 200.
Klare.
Lad den på 300.
Klare.
Løp, løp!
Stopp! Stopp!
Denne veien!
- Jeg tror vi greide det. - Gudskjelov.
Lungene mine klarte ikke mer.
- Hva nå? - Jeg vet ikke. Hvordan finner vi henne?
Hvem?
Teyla. Hun vi akkurat risikerte livet for.
Riktig. Jeg vet ikke.
Vi får bare lete fra rom til rom.
Hvor stort kan dette stedet egentlig være?
- Hvor fører du oss? - Det har jeg sagt. Til messehallen.
- Jeg vil ikke dit. - Bare ro deg ned.
Jeg vet at du er redd, men du må stole på meg.
Det er til ditt eget beste.
Liten vits å være medgjørlige.
Hei.
Messehallen er denne veien.
Ja visst.
Ikke se sånn på meg.
Det er lett å gå seg bort på dette stedet.
Major Lorne plukker opp flere etternølere.
Vi begynner å møte litt motstand.
Ja, de begynner å miste hukommelsen.
De forstår ikke hvorfor de har soldater etter seg.
Derfor skulle han utstyre mennene sine
med sjokkpistoler.
Jeg liker ikke tanken på å skyte på våre egne.
Vi får kanskje ikke noe valg.
Du har sikkert rett.
Snart vil det bli mange panikkslagne, forvirrede mennesker der ute.
Fortsett.
Hva er det?
Bli med meg.
Du bør ikke overdrive, major.
Vi må utsette dette lengst mulig.
- Blir alle syke, er det ingen vei tilbake. - Jeg vet det.
Jeg vil drøfte det med deg. Jeg har en idé.
- Har vi ikke vært her før? - Nei.
Er du sikker?
Nei.
Jeg har en idé.
Hva gjør du?
Kommer vi tilbake, vet vi at vi har vært her før.
Hvis vi husker
at det var vi som gjorde det i utgangspunktet.
Jeg vet at dere er der ute.
Slipp våpnene og kom langsomt ut.
Liten fyr med briller.
- Hva gjør du? - Jeg kjenner ham.
Ikke skyt.
Jeg har ingen våpen.
Hvem er dere?
Vi ble tatt til fange av soldatene. Vi flyktet.
Jaså?
Vent litt. Hva er det?
- Jeg fant den. - Få se.
- Hva er det? - Jeg vet ikke,
- men noe sier meg at den er viktig. - Hvorfor det?
Jeg vet ikke.
- Hvordan greide du det? - Aner ikke. Jeg bare gjorde det.
- Det er henne. Teyla. - Kjenner du henne?
lkke egentlig.
Vi leter etter henne. Vi tror hun kan hjelpe oss.
Men det står "finn henne".
Hvordan skal vi greie det?
Det var dette jeg ville vise deg.
Er dette bakterien som forårsaker sykdommen?
lkke helt, men veldig lik.
Og dette fant du i databasen?
Jeg sluttet å søke i den.
Det var en grunn til at Teyla og Ronon er de eneste
som hittil har avlagt negative prøver.
Vi har lite informasjon om satedanerne,
så jeg begynte å se gjennom dr. Becketts journaler over athosianere.
Dette er en blodprøve av en 10 år gammel gutt.
Han led av noe som het...
Jeg har skrevet det ned.
Kirsan-feber?
Ja, det stemmer.
Det er en vanlig barnesykdom i denne galaksen.
- Jeg hadde det da jeg var åtte. - Og jeg var ti.
Men dette kan ikke være samme sykdom.
Kirsan-feber rammer ikke voksne, og medfører ikke hukommelsestap.
Sant nok,
men strukturen på bakterien er for lik til å avfeies,
så det må finnes en forbindelse.
Vent litt. Kanskje det er den samme.
Derfor kunne ikke sensorene identifisere den som trussel.
- Hvordan er det mulig? - Tenk på det.
Denne planeten hadde ingen stjerneport før vi kom hit.
Da alteranerne oppdaget dette stedet,
førte de kanskje med seg Kirsan-feberen.
Den ble isolert her, og gjennom 10000 år
muterte den slik at symptomene ble slik.
Det forklarer at du og Ronon ikke er smittet.
Dere har immunstoffer fra dere var barn.
Hvis de har immunstoffer, da...
Det ville ta månedsvis å finne en behandling.
Jeg vet ikke engang om det er mulig.
Saften fra enchuri-planten.
Mitt folk har brukt den i generasjoner mot Kirsan-feber.
Den er svært effektiv, og man trenger ikke mye.
- Vi går og skaffer det. - Ta et dvergskip.
Vent nå litt. Du har satt porten ut av funksjon.
Du ga dr. Zelenka ordre om å ta kontrollkrystallen.
Hvor har han gjort av den?
Zelenka, dette er Sheppard. Kom inn.
Sjekk rommene der nede og der.
Denne seksjonen må være klarert om 10 minutter.
- Lorne, kom inn. - Ja. Fortsett.
- Har du sett Zelenka? - Ja, faktisk.
- Tok du ham med til messehallen? - Beklager, han greide å unnslippe.
Han må ha hørt at vi kom.
Han slo en av mine menn med en metallstang
og forsvant i en vedlikeholdsluke
før jeg fikk skutt. Umulig å si hvor han er nå.
Zelenka, svar.
Zelenka, kom inn.
Radek, vi vil ikke skade deg. Vi trenger din hjelp.
Dette er nytteløst.
Vi vet ikke om han har radio,
og finner vi ham, husker han kanskje ikke
hva han gjorde med krystallen. Vi sitter i baret.
Det må finnes en løsning.
Og dvergskipene? De har DHD-er.
Uten kontrollkrystallen
skaper ikke porten et stabilt markhull.
- Vi kommer oss ingen steder. - Noe går meg hus forbi.
Jeg klarer ikke å konsentrere meg.
Hva med fastlandet?
Ronon har rett.
Det vokser mye enchuri andre steder.
- Den kan vokse her også. - Ja vel.
Men selv om vi finner den, hvordan skal vi distribuere den?
Jeg skal pønske ut noe.
Jeg blir hos Rodney. Vet du hva du ser etter?
Den vokser som ugress på Sateda.
Der borte.
Du kan fly denne greia. Du har det i blodet.
Bokstavelig talt.
Oi.
Vent et øyeblikk. Hva er det jeg gjør?
Du sa at raskeste måte å spre kuren på, er å aerosolisere den
og distribuere den via ventilasjonssystemet.
Du forsøker nå å overstyre baseprotokollen
for temperatur, fuktighet og lufttrykk.
Greit. Dette blir lett.
Det gjelder bare å få tilgang til rotkatalogen og...
- Kom igjen! - Rodney.
Nei, nei, nei. Jeg burde klare dette i søvne.
Å, herregud.
- Det skjer meg også, ikke sant? - Ro deg ned.
Min hukommelse har alltid vært elendig.
Som navn på folk, bursdager...
En gang glemte jeg morsdagen fem år på rad.
Hva er forholdet mellom sirkelens omkrets og diameter?
Det er pi. 3,14159265, og så videre.
Det teller ikke.
Du er vitenskapsmann. Du interesserer deg for sånt.
Det er sånt du vil huske lengst.
Riktig.
Så...
Vent litt.
Gjør det meg til et dårlig menneske?
Det gjør deg til det mennesket som vil redde livet til alle sammen.
Å, ok.
Hva er dette for et sted?
Jeg vet ikke.
- Ser ut som de har dratt i all hast. - Hun er ikke her.
Her nede! Denne veien!
Stille! Kom igjen.
Spre dere, alle sammen. De må være her inne et sted.
Sir!
Fant dem.
Fint. Da går vi.
Kan vi komme oss vekk herfra?
- Hva er det? - Jeg har en idé.
Kom igjen.
Nå går vi.
Vent litt.
- Hva er dette for et sted? - Fastlandet.
Hva gjør vi her?
Det har jeg jo sagt. Vi må finne den planten.
Her er det noe muffens.
Det slår aldri feil.
Beklager, kompis. Du vil bare sinke meg.
- Hvordan går det, Rodney? - Jeg er nesten ferdig. Tror jeg.
- Hva var det? - Jeg går og ser. Fortsett.
Ikke rør deg!
Major Lorne. Det er meg, Teyla.
- Du burde ikke være her ute. - Major, det er meg.
Alle er beordret tilbake til messehallen.
- Men dr. McKay og jeg... - Legg hendene på hodet.
Langsomt.
Teyla?
Å, herregud.
Løft henne opp.
Kom igjen.
Ålreit.
Du er i ferd med å få panikk nå,
men du har ikke tid til det. Du må konsentrere deg.
Du lurer sikkert på hvem som bandt deg til skrivebordet.
Du er våken.
- Major Lorne, du må slippe meg fri... - Spar deg.
Du skal ingen steder før jeg har fått noen svar.
Jeg må vite hva du har gjort mot mitt folk.
Hva jeg har gjort? Tror du jeg står bak?
Er det et medikament? Et slags biovåpen?
Major, de er syke. Du også.
Hele basen er rammet av en sykdom.
Alle, unntatt deg.
Ja. Jeg er immun.
- Er ikke det beleilig? - Hvor mange har du tatt av dem?
La det være mitt problem, ok?
Det er pillene. De får deg til å oppføre deg sånn.
De gjør deg forvirret. De gjør deg ustabil.
Er jeg ustabil?
Det var ikke jeg som lot folket mitt bli sykt.
Ikke trekk ut tiden. Jeg vil vite hva du gjorde i korridoren.
- Rodney! - Teyla.
Ja. Så godt å se deg.
Oberst Carter, dr. Zelenka, du også.
Hvordan fant dere meg?
Vi hadde problemer med å finne deg,
så vi fulgte etter ham.
- Ble du ferdig med jobben? - Hva mener du?
Kan du nøytralisere kraftskjoldet?
Jeg vet ikke.
Fort.
Ikke rør deg.
Slipp den.
Gå unna.
Ålreit.
Si meg en ting.
Hvem i helvete er du?
Jeg vet at du ikke husker noe.
Du aner ikke hva som skjer. Du er forvirret.
Kanskje litt redd også. Det ville jeg ha vært.
Men du må stole på meg.
Vi er venner. Det vi har opplevd sammen,
samme hva folk sier, så kan ingen sykdom feie det bort.
Ikke helt.
Innerst inne vet du at jeg sier sannheten.
- Gi meg pistolen nå. - Godt forsøk.
For alt jeg vet var det du som bandt meg.
Greit. Skyt meg, da,
så blir du alene midt i en mørk skog
uten å ane hvem du er, hvor du skal
eller hva du skal gjøre.
Kan det bli verre?
Godt poeng.
Vær så god. Sett deg.
Sikkert at du ikke vil gjøre det?
- Vet ikke hvordan det gjøres. - Gjør jeg?
Ja. Du skapte overstyringsprogrammet. Du sa du var nesten ferdig.
Da bør det bli lett.
Hør på meg. Du må gjøre dette. Det er vår eneste sjanse.
Kunnskapen er inni deg. Du må bare finne den.
PROGRAM FULLFØRT
- Oi. - Han greide det.
Da jeg sa jeg nesten var ferdig, så mente jeg det visst.
Hva nå?
Nå må vi bare håpe at oberst Sheppard og Ronon
har fullført sin del av oppdraget.
Akkurat.
- Hvem? - Hvem?
- Hva er det? - Et skip.
Med kurs for lastelukene på taket.
- Har de identifisert seg? - Nei, sir.
- Det kan være hjelp. - Det kan også være et angrep.
Opprett kontakt med de andre. Be dem møte meg ved dvergskipsdokken.
- Bra fløyet. - Takk for det.
Kom igjen, hjelp meg med disse sakene.
- Vi må gi Teyla dette snarest. - Hvem?
Kom igjen.
Opp med hendene. Nå.
Hør her, løytnant, dette er medisin. Vi må levere den.
Opp med hendene, sa jeg.
Vi tar dem med til briggen.
Nå gjør du et feilgrep. Det er mange syke som trenger den.
- Sikkert at du vet hva du gjør? - Hva i helvete foregår her?
Sir, vi tok disse mennene da de prøvde å infiltrere basen.
Lorne, du må høre på meg.
Ellers vil alle på denne basen dø.
- Og hvem er du? - Se i lomma di.
- Hva? - Se i lomma på vesten din.
Du tok bilde av ham.
OBERSTLØYTNANT JOHN SHEPPARD - STOL PÅ HAM!
Jeg var der.
Han sier sannheten.
Dette er vår befalshavende offiser.
Det stemmer. Jeg er deres befalshavende offiser.
Så dere bør gjøre som jeg sier.
Ja, sir. Hva er dine ordrer?
- Gjør som han sier. - Pistol.
Følg meg.
Oberst, du er våken.
Hva skjedde?
Teyla distribuerte planten via ventilasjonssystemet.
Du ble litt slått ut.
Hvor lenge har jeg sovet?
- Omtrent en dag. - En dag?
Noen ble hardere rammet enn andre.
Hvordan føler du deg, John? Hvordan er hukommelsen?
Ganske bra, tror jeg. Alt virker litt uklart.
Om jeg glemmer bursdagen din neste år...
Da skal jeg tilgi deg.
Når du føler deg frisk nok, vil major Lorne snakke med deg.
Han er lei for det som skjedde.
Det var ikke hans feil. Men jeg er glad han hadde med seg bildet.
Det var godt tenkt.
Ja. Hvis distribusjonen av kuren hadde drøyd lenger,
ville mange flere ha dødd.
Hva mener du?
Hvor er McKay?
Du bør sove litt.
Jeg føler meg bra.
- Jeg kan si ifra når hun våkner. - Jeg blir her.
Ja vel.
Hun gir ikke opp.
Hun er en fighter.
Katie?
Doktor?
Hun beveger fingrene.
Katie? Katie!
Hei.
- Hvor er jeg? - Du er på sykestua. Du er utenfor fare.
Kan du huske noe?
Rodney?
- Så godt å se deg. - Det er godt å se deg også.